Azért alszik ilyen nyugodtan, mert szeretik.
Gyere bátyám. Késő van már.
Minden idők csodájává teszem Rómát.
Ez az amit Gracchus és barátai nem értenek.
Vágyálmaim apró szilánkokra robbantják szét a fejem.
Idd meg ezt a gyógyitalt.
Nemsokára itt az idő.
Bejelenthetném a szenátus feloszlatását...
az apánk tiszteletére rendezett ünnepségen.
Mit gondolsz, megtegyem?
Készen áll erre a nép?
Most inkább pihenned kellene.
Maradj velem!
Még mindig félsz a sötétben bátyám?
Még mindig.
Mindig.
- Maradj velem ma éjszaka. - Tudod, hogy nem fogok.
Akkor csókolj meg.
Aludj, bátyám.
Gyerünk!
Gyere.
Jól van, most már elég.
A császár szereti a csatákat, de nem akarom feláldozni a legjobb harcosaimat.
A tömeg szereti a csatákat, ezért a császár csatákat ad nekik.
- És tied a karthágói csata. - A karthágói mészárlás.
Menjetek a börtönbe! Szedjétek össze a koldusokat és a tolvajokat!
Már megtettük.
Ha fel akarod áldozni a birodalom legjobb gladiátorait ...
akkor dupla árat kérek.
A szerződött árat kapod, vagy nincs szerződés.
Nem tetszik?
Akkor visszatakarodhatsz a pöcegödörbe, ahonnan jöttél.
Cassius, kérlek! Cassius!
Gladiátor, téged hívnak Spanyolnak?
Igen.
Azt mondták, óriás vagy.
Azt mondták, hogy fél kézzel összeroppantod egy férfi koponyáját.
Egy férfiét? Azt nem.
De egy gyerekét!
- Jó lovak vannak Spanyolországban? - A legjobbak.
Ez Argento...
ez pedig Scarto.
Az én lovaim voltak.
Elvették őket tőlem.
Tetszel nekem Spanyol. Drukkolni fogok neked.
- Engedik, hogy nézd a játékokat? - Nagybátyám szerint megerősödöm tőle.
- És mit mond az apád? - Apám már nem él.
Lucius úrfi, ideje mennünk.
Mennem kell.
Lucius a neved?
Lucius Verus, apám után.
Engedd le a vödröt!
Claudius!
- Igen? - Több pajzsot!
Amikor a császár belép...
fegyvereket föl, tisztelegj...
és egyszerre kiáltsatok.
Nézzetek a császárra...
és soha ne fordítsatok hátat neki.
Menjetek és haljatok meg becsülettel.
Ave, hatalmas Caesar!
Caesar! Caesar! Caesar! Caesar!
Mi, a halálba menők üdvözlünk téged!
A mai napon...
visszatérünk a dicsőséges múltba...
hogy bemutassuk nektek...
a hatalmas Karthágó második elestét!
Zama kopár síkján...
sorakozott fel a barbár Hannibál...
Iegyőzhetetlen serege.
Vérszomjas zsoldosok és harcosok...
a világ minden vad nemzetéből...
könyörtelen pusztításra...
és hódításra...
készen.
Császárotok...
örömmel mutatja be nektek...
a barbár hordát!
Van itt valaki, aki katona volt?
Igen. Vindobonánál szolgáltam veled.
Akkor segítségemre lehetsz.
Akármi is jön ki e kapuk mögül...
ha együttműködünk, nagyobb az esélyünk a túlélésre.
Értitek?
Ha összetartunk, életben maradunk.
Császárotok örömmel mutatja be nektek Scipio Africanus...
Iégionáriusait.
Mindhalálig!
Öld meg! Öld meg! Öld meg!
Maradjatok közel egymáshoz!
Tömörülj!
Együtt maradni! Együtt maradni!
- Nemsokára minden embered meghal. - Semmi esélyetek!
Pajzsokat össze! Maradjatok együtt!
Tartsátok!
Együtt!
Remek volt!
Tartsátok!
Lehajolni! Lehajolni!
Ez az!
Hagen!
Ez az oszlop a harci szekérhez! Ez az oszlop velem marad!
Gyorsan!
- A szekérhez! - Siessetek!
Maximus!
Egyes oszlop! Egyes oszlop!
Győzünk!
Kicsit ködös a történelem-tudásom, Cassius...
de nem a barbároknak kellett volna elveszteniük a karthágói csatát?
Igenis, sire.
Bocsáss meg, sire.
Semmi baj, szeretem a meglepetéseket.
Ki ez az ember?
Spanyolnak hívják, sire.
- Beszélni akarok vele. - Igenis, sire.
Éljenek a barbárok!
Előre! Fegyverrel tisztelegj!
Dobjátok el a fegyvereket!
Gladiátor, a császár beszélni kíván veled.
A császárt szolgálom.
Állj fel! Állj fel!
Megérdemelt a hírneved, Spanyol.
Nem hiszem, hogy valaha is volt hozzád hasonló gladiátor.
A fiú szerint maga az újjászületett Hector vagy. Vagy Hercules?
Miért nem fedi fel magát a hős és mondja meg nekünk igazi nevét?
Mert van neved, ugye?
A nevem Gladiátor.
Hogy mersz hátat fordítani nekem?
Rabszolga!
Azonnal leveszed a sisakod és megmondod a neved!
A nevem Maximus Decimus Meridius...
az északi hadseregek fővezére...
a Felix légiók tábornoka...
igaz császárunk, Marcus Aurelius hűséges szolgája...
egy meggyilkolt fiú apja...
egy meggyilkolt asszony férje...
és bosszúm beteljesedik, ebben az életben, vagy a következőben.
Fegyverbe!
Élet! Élet! Élet! Élet!
Őrség, pihenj!
Maximus! Maximus! Maximus! Maximus!
Miért van még életben?
Nem tudom.
Már halottnak kellene lennie.
Bosszantó.
Felettébb bosszantó.
Azt tettem, amit tennem kellett.
Ha Apánk akarata teljesül, a birodalom széthullott volna.
Ugye te is belátod?
Mit éreztél, amikor megláttad?
Semmit.
Mélyen megsebzett, igaz?
Nem jobban, mint én őt.
Hazudtak nekem Germániában.
Azt mondták, halott.
Ha hazudtak, akkor nem tisztelnek.
Ha nem tisztelnek, akkor hogy tudnának szeretni?
Tudatnod kell a légiókkal...
hogy árulásuk...
nem marad büntetlenül.
Szegény húgom.
Nem szeretnék az ellenséged lenni.
Mit fogsz tenni?
Erre.
Gazdag matrónák sokat fizetnek a legbátrabb bajnokok öleléséért.
Tudtam, hogy a bátyád bérgyilkosokat küld majd.
De nem gondoltam, hogy a legjobbat.
Ő nem tudja, hogy itt vagyok, Maximus.
A családomat elevenen megégették és keresztre feszítették.
- Nem tudtam róla-- - Ne hazudj nekem!
Megsirattam őket.
Ahogy apádat is megsirattad? Ahogy apádat is megsirattad?
Attól a naptól fogva a félelem börtönében élek.
Nem gyászolhatod meg apádat, mert a bátyádtól kell rettegned.
Minden nap minden percében félelemben élni...
mert a fiad a trón várományosa.
Ó, de sokat sírtam.
A fiam...
ártatlan volt.
Az enyém is ártatlan.
Hát az én fiamnak is meg kell halnia ahhoz, hogy megbízz bennem?
Mit számít az, hogy Megbízom-e benned vagy sem?
Az istenek megtartottak. Hát nem érted?
Ma egy rabszolga hatalmasabbá vált a római császárnál.
Az istenek tartottak meg engem?
A kegyelmükre bízva csak a csőcselék mulattatására vagyok képes.
Ez hatalom.
A csőcselék maga Róma, s míg Commodus markában tarja őket, mindent ő ural.
Hallgass rám.
A bátyámnak vannak ellenségei, különösen a szenátusban.
De mivel a nép mögötte áll...
senki nem mert ellenkezni vele, amíg te fel nem tűntél.
Ellene vannak, de nem csinálnak semmit.
Vannak politikusok, akik Rómának szentelték életüket.
Különösen egyvalaki.
Ha elintézem, beszélnél vele?
Hát még mindig nem érted?
Lehet, hogy meghalok ma éjjel ebben a cellában, vagy holnap az arénában.
Rabszolga vagyok.
Semmin nem tudok változtatni!
Ez az ember ugyanazt akarja, mint te.
Akkor ölje meg Commodus-t!
Valaha ismertem egy férfit...
egy nemes férfit, az elvek emberét...
aki szerette apámat...
és apám is szerette őt.
Ez a férfi jól szolgálta Rómát.
Az a férfi nincs többé.
A bátyád jó munkát végzett.
Hadd segítsek!
Igen...
segíthetsz is.
Felejtsd el, hogy valaha is ismertél...
és soha többé ne gyere ide.
Őr! Az úrhölgy végzett velem.
Maximus.
Te légiókat vezettél? Csatákat nyertél?
Germániában?
Sok országban.
Tábornok!
Nagy hírneved van.
Először nevedet kell megölnie mielőtt veled végezne.
Igen, a sor végén.
- Gaius szenátor. - Üdv.
Gracchus szenátor.
Ritkán látni téged az aljanéppel együtt szórakozni.
Nem teszek úgy, mintha a nép embere lennék, szenátor...
de megpróbálok a nép javára tenni.
Caesar! Caesar! Caesar! Caesar!
Róma népe!
Antiochia negyedik napján...
a játékok 64. napját ünnepeljük.
És felséges kegyétől...
indíttatva a mai napon császárunk megajándékozza Róma népét...
egy végső, történelmi összecsapással.
A császár örömmel közli veletek, hogy öt év pihenés után...
visszatér a Kolosszeumba...
a római történelem egyetlen...
veretlen bajnoka...
a legendás...
Gall Tigris!
Nagyon ért a csőcselék manipulálásához.
Marcus Aureliusnak volt egy álma, s ez az álom Róma volt.
De ez nem az az álom. Ez nem az.
Marcus Aurelius halott, Maximus.
Mi halandók árnyék és por vagyunk.
Árnyék és por, Maximus!
A császár örömmel mutatja be Antonius Proximo...
gladiátoriskolájából...
Aelius Maximust!
Annyira imádják, mintha közülük való lenne.
A csőcselék csapongó, bátyám. Egy hónap és elfelejtik.
Nem, annál sokkal hamarabb.
Már gondoskodtam róla.
Mi, a halálba menők üdvözlünk téged!
Veled vagyunk, Maximus!
Húzd meg! Húzd meg! Húzd meg!
Lazíts! Lazíts!
- Belezd ki! - Öld meg! Öld meg!
Öld meg! Öld meg! Öld meg! Öld meg!
Öld meg! Öld meg!
Maximus a kegyelmes!
Őrség előre! Felzárkózni!
Mi az ördögöt csináljak veled?
Egyszerűen nem akarsz...
meghalni.
Annyira különbözünk, te meg én?
Ha kell, te is ölsz...
akárcsak én.
Már csak egyvalakit kell megölnöm. És befejeztem.
Akkor tedd meg most!
Azt mondják, hogy a fiad...
úgy visított, mint egy kislány...
amikor a keresztre szögezték...
és a feleséged...
úgy nyögött, mint egy kurva...
amikor megerőszakolták...
egyik a másik után...
újra és újra.
Lassan lejár önmagasztalásod ideje...
Fenség.
Tábornok!
- Tábornok! - Cicero!
- Hol táboroztok? - Ostiában.
- Szeretünk téged, Maximus! - Dicsőség a győztesnek!
Mondd meg az embereknek, hogy él a tábornokuk. Jöjjenek értem!
- Mozgás! - Jöjjetek értem!
Hallanak téged?
Kik?
A családod a túlvilágon.
- Ó, igen. - Mit mondasz nekik?
A fiamnak...
azt mondom, hogy nemsokára újra találkozunk...
és hogy szorítsa le a sarkát amikor a lován ül.
A feleségemnek...
ahhoz semmi közöd.
Most pedig azért szeretik Maximus-t mert kegyelmes.
Tehát nem ölhetem meg csak úgy, hiszen akkor annál kegyetlenebbnek tűnök én.
Ez az egész egy szörnyű rémálom.
Dacol veled.
Minden győzelme kihívás ellened.
A csőcselék látja ezt és a szenátus is.
Amíg él, minden nappal merészebbek lesznek.
- Öld meg. - Nem.
Nem csinálok mártírt belőle.
Hallottam egyszer...
egy tengeri kígyóról...
amely nagyon különös módon csalogatja magához az áldozatait.
Az óceán fenekén fekszik, mintha meg lenne sebesülve.
Az ellenségei köré gyűlnek...
de a kígyó mozdulatlanul fekszik.
Akkor az ellenségei kis darabokat harapnak ki belőle...
de még mindig nem mozdul.
Éppen így...
fogunk mi is, mozdulatlanul feküdni...
és hagyjuk, hogy az ellenségeink közelítsenek és marcangoljanak.
Minden szenátort kövessen valaki.
Cicero, öreg barátom, azt hittem, már nem látlak többé.
- Azt hittem halott vagy. - Majdnem.
- Mióta voltak a katonák Ostiában? - Egész télen.
- Hogy érzik magukat? - Kövérek és unatkoznak.
- Ki a parancsnok? - Valami hülye Rómából.
Mikor lesznek harcra készen?
Érted akár már holnap.
Szeretném, ha megtennél nekem valamit.
Gyertek nézzétek! Ha nem voltatok az arénában, itt láthatjátok a cirkuszt.
A hatalmas Maximus legyőzi császárunkat, Commodus-t.
Mit tehetünk? Mindenkivel dacol.
Te jó ég!
- Elkapta! És legyőzte! - Utat! Utat!
Úrnőm? Apádat szolgáltam Vindobonában.
- Vissza. - Úrnőm.
Apádat szolgáltam Vindobonában.
Vissza!
És Maximus tábornok alatt is szolgáltam. Most is őt szolgálom.
Állj!
Menjetek hátrébb!
A tábornok üzeni, hogy hajlandó találkozni a politikusoddal.
A hűségedért, katona.
Köszönöm, úrnőm.
Hagyj magunkra.
Gracchus szenátor.
Tábornok.
Remélem, hogy mai idejövetelem elegendő bizonyíték rá, hogy...
megbízhatsz bennem.
- Melletted áll a szenátus? - A szenátus?
Igen. A nevükben beszélek.
Meg tudod váltani a szabadságomat és ki tudsz csempészni Rómából?
Miért tenném ezt?
Vigyetek a városfalakon kívülre.
Várjatok pihent lovakkal, amelyekkel Ostiába mehetek.
Ott táborozik a seregem.
A második nap estéjére 5000 emberem élén térek vissza.
De a légióknak új parancsnokai vannak...
akik Commodus-hoz hűségesek.
Ha az embereim élve látnak engem, majd kiderül, kihez hűségesek.
Ez őrület.
Száz éve nem vonult be a fővárosba római hadsereg.
Nem fogom az egyik diktatúrát a másikra cserélni!
A félmegoldások és az üres beszéd ideje lejárt, szenátor.
És mi lesz a dicső puccsod után?
Fogod az 5000 harcosodat és kivonulsz?
Kivonulok.
A katonák itt maradnak, a védelmetekre...
a szenátus vezénylete alatt.
Tehát...
amikor már tiéd Róma, egyszerűen visszaadod a népnek?
Miért?
Mert ez volt egy haldokló férfi utolsó kívánsága.
Commodus-t megölöm...
de Róma sorsát rátok hagyom.
Marcus Aurelius bízott benned.
A lánya bízik benned.
Én is bízni fogok benned.
De már kevés az időnk.
Adj két napot...
és megváltom a szabadságod.
Te pedig--
maradj életben...
különben én is halott leszek.
Most mennünk kell.
Nem fog sikerülni.
A császár túl sokat tud.
És ami engem illet...
a dolog kezd túl veszélyessé válni.
Meglesz a fizetséged, ha visszajövök.
Szavamat adom.
A szavadat? És mi lesz, ha nem jössz vissza?
Emlékszel még rá, mit jelent a bizalom, Proximo?
Bizalom?
Kiben kellene megbíznom?
- Meg fogom ölni Commodus-t. - Miért az jó nekem?
Hisz engem ő tesz gazdaggá.
Ó --
tudom, hogy szavahihető ember vagy, Tábornok.
Tudom, hogy meghalnál a becsületért.
Meghalnál Rómáért.
Meghalnál őseid emlékéért.
De én, én --
a szórakoztatásból élek.
Őr!
Megölte azt, ki téged felszabadított.
A praetoriánusok uram.
Állj!
Hol voltál?
Hívattalak.
Kérlek, bátyám.
Mi bánt?
Gracchus-nak új szeretője van?
Nem tudom.
Azt hittem, nála voltál.
Mindenkit megfertőz, mint egy rothadó járvány.
Róma egészsége érdekében eret kell vágatni a szenátuson.
És ő is vérezni fog.
Hamarosan.
De nem ma éjjel.
Emlékszel, mit mondott egyszer apánk?
"Az élet nem más...
mint egy álom--
egy rémes álom."
Gondolod ez így van?
Nem tudom.
Azt hiszem, igen.
Csak te vagy nekem, akivel megoszthatom.
Nyisd szét az ajkaid!
Tudod, hogy szeretlek.
Én is szeretlek.
Kifelé! Kifelé!
Mozgás!
Gratulálok, Tábornok.
Nagyon meggyőző barátaid vannak.
A bátyám letartóztattatta Gracchus-t.
Nem várhatunk tovább. Ma éjjel el kell mennünk.
Proximo jön érted éjfélkor és levisz a kapuhoz.
A szolgád, Cicero vár majd rád a lovakkal.
Ezt mind te intézted?
Igen.
Túl sokat kockáztatsz.
Sok mindenért kell megfizetnem.
Semmiért nem kell megfizetned.
Szereted a fiad. Őérte vagy erős.
Már belefáradtam, hogy erős legyek.
A bátyám az egész világot gyűlöli, de téged a legjobban.
- Mert az apád engem választott. - Nem.
Mert az apám szeretett téged.
És mert én is szerettelek.
Valaha régen.
Nagyon más voltam akkor?
Többet nevettél.
Egész életemben egyedül éreztem magam...
kivéve, amikor veled voltam.
Mennem kell.
Igen.
Nesze! Nesze!
Győztem!
Nincs túl késő légionáriust játszani?
Én nem légionárius vagyok.
- Nem légionárius? - Gladiátor vagyok.
Gladiátor?
A gladiátorok csak a játékok alatt küzdenek.
Nem akarnál inkább egy hős római harcos lenni, mint Julius Caesar?
Maximus vagyok, Róma megmentője!
Róma megmentője?
Ki mondta ezt neked?
Hol van Lucius?
A császárral van.
- Nem, ezt nem tehette. - De igen.
Kivette a kígyót a kosárból és...
keblére szorította, pontosan a szíve fölé.
Megmarta a mellét?
Igen.
Látod Lucius, a királyi hölgyek néha...
nagyon furcsán viselkednek és fura dolgokat csinálnak a szerelem nevében.
Szerintem ez butaság.
Szerintem is.
Húgom, csatlakozz hozzánk.
Éppen olvastam a kis Lucius-nak.
- Én is olvastam. - Igen.
Nagyon okos kisfiú. Valamikor nagy császár válik belőle.
A nagy Marcus Antoniusról és egyiptomi kalandjairól olvastunk.
És a királynő megölte magát egy kígyóval.
És csak várj, amíg elmesélem, mi minden történt még az őseinkkel.
Ha jó leszel, holnap este elmesélem neked Claudius császár históriáját.
Azok árulták el őt...
akik a legközelebb álltak hozzá...
a saját vére.
Sötét zugokban sugdolóztak...
és késő éjjel jártak ki...
és összeesküdtek ellene...
összeesküdtek.
De Claudius császár tudta, hogy készülnek valamire.
Tudta, milyen szorgos kis méhecskék.
És egy éjjel leült az egyikkel...
a szemébe nézett...
és azt mondta a nőnek...
"Mondd el, mit csinálsz mostanában...
szorgos kis méhecske...
vagy lesújtok azokra, kik a legkedvesebbek neked!
Meglátod, a vérükben fogok fürdeni."
A császár szíve majd megszakadt.
A kis méhecske jobban megsebezte őt...
mint bárki más tudta volna.
Mit gondolsz, mi történt ekkor Lucius?
Nem tudom bácsikám.
A kis méhecske mindent elmondott neki.
Kinyitni, a császár nevében!
Proximo!
Nyissátok ki a kapukat, a császár nevében!
Nyissátok ki a kapukat!
Nyisd ki a kapukat, Proximo!
Meg akarsz halni, öreg?
Tessék.
Minden elő van készítve.
Úgy tűnik elnyerted a szabadságod.
Csak nem fenyeget az a veszély, hogy jó ember válik belőled?
- Juba. - Halál a császár minden ellenségére!
Nyissátok ki a kapukat!
Húzzátok!
Mozgás! Baloldalon sorakozó!
Csupán néhány pillanatra van szükségem, úgyhogy vigyázzatok az életetekre.
Ha nem akartok részt venni ebben, menjetek vissza a cellátokba.
Itt várunk rád, Maximus.
- Erő és becsület. - Indulás!
Erő és becsület.
Célozz! Íjakat megfeszíteni!
Árnyék és por!
Sajnálom.
Megtörtént.
És mi lesz az unokaöcsémmel?
És az anyjával?
Osztozzanak a szeretője sorsában?
Vagy irgalmas legyek hozzájuk?
Commodus az irgalmas.
Lucius velem marad.
És ha az anyja...
csak egy...
ferde pillantást is vet rám...
a fiú meghal.
Ha az anyja elhatározza...
hogy nemes vérként...
megöli magát...
a fiú meghal.
És ami téged illet...
úgy fogsz szeretni engem...
ahogy én szerettelek téged.
Tisztavérű örökössel fogsz...
megajándékozni...
hogy Commodus és utódai...
ezer évig uralkodhassanak majd.
Hát nem vagyok irgalmas?
Téged szólítanak.
A tábornok,
akiből rabszolga lett.
A rabszolga, aki gladiátorrá vált.
A gladiátor, aki szembeszegült a császárral.
Micsoda lenyűgöző történet.
A nép tudni akarja a történet végét.
Csak káprázatos halállal érhet véget.
És mi is lehetne dicsőségesebb,
mint magát a császárt kihívni a nagy arénában?
Megküzdenél velem?
Miért is ne?
Azt hiszed félek?
Szerintem egész életedben féltél.
Nem úgy mint Maximus a Legyőzhetetlen, aki nem ismeri a félelmet?
Ismertem valakit, aki azt mondta: "A halál mindenkire rámosolyog.
Az ember nem tehet mást, mint visszamosolyog."
Érdekelne...
hogy a barátod is mosolygott-e a saját halálán?
Te tudod.
Apád volt az.
Tudom, hogy szeretted apámat...
de én is szerettem.
Ez testvérekké tesz minket, nem?
Testvérem, mosolyogj rám!
Kapcsoljátok rá a páncélját! Takarjátok el a sebet!
Kört alkotni!
Quintus, kardot!
Add ide a kardodat!
Kardot! Adjatok egy kardot!
Kardokat hüvelybe!
Szabadítsátok ki az embereimet!
Gracchus szenátort vissza kell helyezni hivatalába.
Ez az álom, amelynek neve Róma.
Valóra kell váltani.
Ez Marcus Aurelius kívánsága.
Szabadítsátok ki a rabokat! lnduljatok!
Lucius biztonságban van.
Menj csak hozzájuk!
Otthon vagy.
Megéri-e Róma egy becsületes ember életét?
Valaha hittünk ebben.
Hadd higgyünk benne újra!
Róma katonája volt.
Adjátok meg neki a végtisztességet.
Ki segít vinni?
Most már szabadok vagyunk.
Egyszer még találkozunk.
De még nem.
Még nem.